Team Wild Animals Only Released On: Www.HoundDawgs.org.
Forsigtig!
- Hurtigere! - Nej, så kører jeg måske galt.
Hvad hvis der ikke er nogen på hospitalet?
- Oka... Løft i den anden side. - De har strøm.
- Kom nu. - Læg armen om mig.
Vi holder dig.
Sygeplejerske!
- Hvad foregår der derude? - Er der hjælp på vej?
- Militæret? Politiet? - Vi håbede, I vidste det.
Hvad er der sket? Hent en båre!
Dr. Bailey, skudsår i venstre lår. Kraftig blødning.
Start et drop med stor kanyle.
- Klarer han den? - Jeg ser på ham med det samme.
Jeg vender tilbage.
Han skal nok klare den.
Det ved du ikke.
- Jeg ved, det er din skyld, hvis han dør. - Hvad taler du om?
- Det var ikke mig, der skød ham. - Det var dig, der ikke skød.
- Bebrejd mig ikke, at jeg ikke skød. - Du skød ikke. Det kan koste Bryan livet.
- Jeg skød ham ikke. Der er forskel. - Ikke mere.
BASERET PÅ STEPHEN KINGS TÅGEN.
Altså...
Vi er afskåret fra operationsstuerne, og ressourcerne er knappe på skadestuen.
Blødningen er under kontrol, og de store blodkar og nerver virker uskadte.
Han har mistet meget blod, så han vil være svag i en tid.
- Må vi besøge ham? - Ja, i et par minutter.
- Nødgenerator? - Vi bør klare os i et par døgn til.
Vi har strøm og gammelt, batteridrevet udstyr.
Hvordan ser det ud derude?
Dårligt. Og herinde?
Vi mangler snart mad.
Og medicin.
Der er tåge i hele østfløjen.
Hvis jeg vil vide, om min kone og datter er her,
hvad gør jeg så?
Jeg er hjemme!
- Allerede færdig? - Vi er flyttet ind.
Vent!
Første kys ved dørtærsklen.
Kom.
Her er stuen. Den er ikke færdig. Det er her, du skal gøre underværker.
- Ja, fordi jeg er kvinden. - Præcis. Og herinde...
Mon hun kan lide det?
Hvornår gjorde du det?
I går. Da jeg sagde, jeg tog hen til Mike.
Tak.
Ikke bare for det her.
Jeg vil gøre alt for dig.
Det er sært.
Jeg har aldrig været mere lykkelig.
Samtidig har jeg aldrig været...
mindre mig selv. Det er en sær fornemmelse.
Vi bør pakke ud, før hun kommer.
Jeg beklager.
Undskyld.
- Har du set de to her? - Nej, det har jeg ikke.
Tak.
Jeg leder efter min kone og datter. Har du set dem?
Nej, desværre.
Tak.
Visse ting ændrer sig aldrig.
Du kom grædende til verden. Og du græder stadig.
Mike?
Hvad er der sket?
Du godeste, Mike!
Jeg var ude, da tågen kom.
Jeg ordnede endnu et hul på Maine Street.
Tre unge kom hen imod mig.
Almindeligt udseende teenagere.
Men de var alt andet end almindelige.
De tævede mig gul og blå.
Så løb jeg herhen.
En af dem overfaldt mig og stak den i maven på mig, lige før jeg kom herind.
- Det lyder nok sindssygt... - Slet ikke.
De kendte mig.
De sagde, de hævnede Ricky Gustavo. Husker du, jeg tævede ham i skolen?
De talte om ting, de umuligt kunne vide noget om.
Hvad der end er derude...
så leger det med ens hjerne.
Jeg ved ikke længere, hvad der er virkeligt.
Jeg er virkelig.
Bevis det.
Du synes, jeg er højrøvet.
- Du skjuler din usikkerhed med vrede. - Okay, du er virkelig dig.
Hvad fanden foregår der?
Vi dør. Det er det, der foregår.
Jeg dør i hvert fald, det er helt sikkert.
Du dør ikke.
Der er snart ikke mere medicin.
Dr. Bailey siger, det er et spørgsmål om tid, før jeg dør af en infektion.
Tror du stadig, jeg overlever?
Sikke et selvtilfredst smil.
- Er det ikke bare hjerneskade? - Rolig nu, knægt.
Ja, knægt.
- Kan du bevæge dig? - Lidt.
Skal jeg...?
Jeg går.
I ved... Så I kan hoppe i kanen sammen.
Jeg er ikke...
Jeg er ikke klar til, at du er sød mod mig.
Hvad skal jeg så gøre?
Bare hvile dig.
Hvor har du været? Bryan er vågen nu.
Jeg...
Min bror er her.
- Er det slemt? - Ja, det er ret slemt.
Hvad nu? Går vi videre?
Ikke endnu.
- Hvad? - Altså...
Ud fra, hvad Alex har fortalt mig...
troede jeg ikke, I var...
tæt knyttede.
Det er vi heller ikke.
Men det var vi engang.
Frækkert.
Jep.
Beklager, du må underholde dig selv.
Hjemmet er ikke helt, før mine bøger er oppe.
Jeg vil bare spørge dig om noget.
Bare jeg ikke behøver afbryde det her.
Hvad mente du tidligere?
At du aldrig havde været mindre dig selv?
- Sødt. Du bekymrer dig om mig. - Jeg er ikke bekymret. Bare...
nysgerrig.
Hvad mente du?
Alle kvinder har to sider.
- Her. Læs Madame Bovary. - Hop nu ikke ud fra en klippe, tak.
Du tænker på Stormfulde højder, og ingen hopper ud fra nogen klippe.
Forklar det på en ikke-litterær måde. Jeg skriver om ugler, ved du nok.
Du ved, hvem jeg var, inden vi mødtes.
Gør jeg?
Jeg datede fyrene i din brors bande. De slemme fyre.
De var vældigt populære, hvis jeg husker rigtigt.
Og jeg er stadig den samme pige.
Og samtidig er jeg ikke.
Fordi jeg mødte dig.
Ellers havde jeg stadig festet og var gået fra fyr til fyr.
Jeg havde ikke været lærer, fordi ingen...
Ingen troede, jeg havde noget at bidrage med.
Ingen andre end dig.
Jeg er jo en helt.
Min helt.
Her. Drik det her.
Vand. Det skal nok dulme smerten.
Pis!
Fandens!
- Kan jeg gøre noget? - Ikke en skid.
Bailey gav mig den sidste medicin.
Nu har jeg kun smerten tilbage.
Hvor er Eve og Alex?
Det sidste jeg ved er, at de var i centeret.
Jeg er ked af det, der skete for Alex.
Jeg håber, hun kommer over det. Hun er skøn, det må jeg indrømme.
Tak.
Du har altid været så sikker, og nu bærer du våben?
- Vil du tale om det nu? - Har du skudt nogen?
- Tror du, du kan? - Jeg vil helst undgå det.
- Du overlever aldrig. - Jeg har klaret mig indtil nu.
- Du burde øve dig. - I at dræbe mennesker?
Hvad taler du om?
- Herregud, Mike, nej. - Jeg har så mange smerter.
- Og det holder ikke op. - Jeg vil ikke dræbe dig.
Du kan jo ikke lide mig. Det ville være let.
Jeg beder dig.
Jeg beder dig!
Jeg får en infektion og dør, og i mellemtiden er smerten ubærlig.
Jeg kan ikke!
Jeg beder dig.
Nej.
- Kan du huske ham fyren? - Herregud, din skide tøsedreng!
Særlingen med kniven i skoven... Husker du ham?
Han ville være blodsbrødre. Da du sagde, at vi allerede var det...
- Det her er værre end smerten. - Skar han sig i armen med kniven.
Husker du det? Han sagde:
"Det er bare blod. Bare blod!"
Så greb du fat i mig, og vi løb væk.
- Det fortryder jeg nu. - Jeg var så bange bagefter.
Og du holdt mig bare.
Ja. Det var sådan...
Det var sådan, du blev en tøsedreng.
Der er altid en måde.
Man kan ikke redde alle.
Gud skal vide, at du forsøgte.
Knægt.
Hej, Mike.
Hej, Eve.
Vil du have en øl?
Nej, tak. Det er okay.
Jeg må nok hellere hjemad. Jeg ville bare se til knægten.
Knægten har det fint.
Eve Lovett...
i villa med stakit.
Det var uventet.
Hårdere.
Bliv ved.
Hvor kom det fra?
Jeg fik bare lyst til det.
Dr. Bailey?
Jeg skal have hjælp med min bror.
Han er på stue 132 med armeringsjernet i maven.
- Jeg vidste ikke, hvem det var. Beklager. - Der må være noget, vi kan gøre.
Operationsstuen er i østfløjen.
- Du kunne jo hjælpe Bryan. - Jo, men med skadens placering...
Der er stor risiko for, at jernet sidder i leveren.
Det eneste, der forhindrer forblødning, er trykket fra jernet mod leveren.
Jeg kan ikke standse blødningen uden koaguleringsmiddel.
Der skal være et sterilt miljø, som kun findes på operationsstuen.
Så må vi derhen.
Jeg har før løbet igennem tågen.
- Hvor langt væk er det? - Jeg ved ikke, måske 100 meter.
- Jeg har løbet længere udenfor. - Med en patient i en hospitalsseng?
Okay...
Hvis jeg får ham derhen, kan du så tale mig igennem operationen?
- Mr. Copeland... - Med en walkie-talkie. Er det muligt?
Uden ultralyd er det umuligt at vide, præcis hvad man laver.
Man kan forårsage arterieblødning eller andre komplikationer, der medfører døden.
Og hvis han bliver her?
Så dør han af en infektion.
Før eller siden.
Så er jeg nødt til at prøve.
- Hej. - Hej, min ven.
Jeg leder efter min ven, Bryan Hunt.
Han var på skadestuen, men dr. Bailey må have flyttet ham.
Han er på stue 237.
237.
Tak.
Jeg savner den gamle sygeplejerske.
Hospitaler giver mig gåsehud, og hende her kalder mig ven, hvad...
- Hvem er du? - Åh, undskyld.
Jeg troede, det var Bryan Hunts stue. Undskyld.
Jeg er Bryan Hunt.
Hvem er du?
- Hvad laver du her? - Hvad?
På hospitalet. Hvorfor er du her?
Hvad rager det dig, din svans?
Jeg prøver bare at være venlig.
Min mor fik et angstanfald, da den her ting kom.
Jeg løb herhen efter hjælp.
Så jeg er vel fanget her.
Hvad?
Hvorfor fanden gjorde du det, svans?
Din lille bøsserøv!
Fuck dig!
Fuck dig.
Hvad er der sket med dig?
En fyr overfaldt mig ved Arrowhead.
Hvem?
Hvem er du?
Mia.
Jeg hjælper sygeplejersken.
Hende den skræmmende.
Hun bad mig se, om du manglede noget.
Tak.
Så... Ved du, hvem der gjorde det?
Spiller det nogen rolle?
Det er helt vanvittigt derude, hvis du ikke har opdaget det.
Jeg prøver at beskytte patienterne.
Jonah Dixon.
Han er 175 cm høj. Sort.
28 år.
Han har et modermærke på kinden.
Hvorfor gjorde han det?
Det kan jeg ikke udtale mig om.
Sig til, hvis du mangler noget.
Adrian.
Du skal tage dem her.
- Kør til centeret... hvis jeg forsvinder. - Hvor skal du hen?
Jeg er helt afslappet.
Vi må op, før Alex kommer.
Det ved jeg.
Hvad var det der tidligere?
Det kaldes sex.
Fjols.
Nede i køkkenet.
Med Mike.
Ingenting. Bare rolig.
Sjovt som det altid gør en urolig.
Det er ingenting.
Du...
Kone?
Vend dig om og se på mig. Det er sådan noget, vi har hinanden til.
Eve. Hvad er der?
- Jeg vil ikke tale om det. - Jeg vil høre om det.
Eve!
Vil du virkelig?
Naturligvis.
Vil du høre, hvordan din bror taler om mig efter alle disse år?
Det er bare Mike. Han er bare... Du ved, hvordan han er.
Vil du høre, at han kalder mig byens luder?
Eller at han fortæller elevernes mødre, hvordan jeg var som teenager?
Hvad mener du?
Eller at hans kærestes datter holdt sig for ørerne,
da vi talte om Det flammende bogstav, fordi hendes mor havde sagt,
at jeg havde et usundt syn på sex.
Det er ubehageligt at høre. Hvor skal du hen?
- Jeg tæver ham sønder og sammen. - Nej.
- Han chikanerer dig. - Han er et svin.
Du er ingen slagsbror. Det er derfor, jeg elsker dig.
Det er min opgave at beskytte dig.
- Da vi mødtes... - Da var jeg svag.
Det er jeg ikke længere.
Da vi mødtes, havde du brug for mig.
Jeg har stadig brug for dig.
Men du behøver ikke redde mig.
Hvad sker der? Hvor kører du mig hen?
Til østfløjen.
Hvad er der sket med dig?
Jeg dyrkede sex.
Husk sikkerhedsordet næste gang.
Mit er "delfin".
Hvorfor har du en bamse?
Jeg kan ikke lide hospitaler.
Hvorfor ikke?
Du er enebarn, ikke?
- Hvordan vidste du det? - Det er jeg også.
Jeg brød mig aldrig om det.
Når jeg så mine venner med deres søskende, følte jeg altid...
at jeg gik glip af noget.
Min mor sagde, jeg tog fejl.
At det ikke betyder noget, hvor mange søskende man har.
Hun sagde, at...
ensomheden er uundgåelig.
Din mor lyder lige så sjov som min far.
Ja... Hun brugte meget tid på psykiatriafdelingen her.
Ikke et sted, man vil besøge sin mor.
- Hvad fejlede hun? - Hun var bipolar.
Der var et ocean imellem hende og andre.
Og hvis man endelig fik kontakt,
så var det altid forbigående.
Hvad mener du så?
- At vi alle skal være ensomme? - At man ikke skal knytte sig til nogen.
Man bliver bare udnyttet.
Tak for sludderen.
Du der, hvor skal du hen?
Åbn ikke døren.
Du... Er du okay?
Nej.
Hvad kan jeg gøre for dig?
Jeg leder efter min ven Mia. Langt, mørkt hår.
Hun har godt nok mange venner her.
Hun gik ind til sin anden ven på stue 237.
Mia?
Det her er en frygtelig idé.
- Hav den på dig. - Selvfølgelig.
- Er du klar? - Er du?
Fandens!
- Hvor langt væk er det? - Næsten fremme. Bare lidt længere.
Kevin, hvad er det på mit ansigt? Jeg kan ikke mærke...
Åh, Gud!
Vi klarede det.
Nu går vi i gang.
Er du klar?
- Vi var alle forelskede i hende. - Hvad taler du om?
Vi var forelskede i Eve.
Det var jeg også.
Det var ikke så sært, for hun var ikke som de andre.
Og så kom du.
Og du kunne nå ind til hende.
Jeg kunne kun hade dig for det.
Lad os gøre det her.
Jeg kontakter dr. Bailey. Er du der?
- Ja. - Vi er klar.
- Har du rengjort området med Betadine? - Overalt.
- Har du gjort Lidokain klar? - Ja.
Okay. Sprøjt det ind ved såret.
- Hvor tæt på? - Lige i kanten.
Okay. Det er gjort. Tror jeg.
- Området burde være bedøvet nu. - Kan du mærke det her?
Nej? Godt. Hvad så nu?
Brug skalpellen, som om du tegner en lige linje igennem jernet.
Otte centimeter ud på hver side.
LIDOKAIN
- Okay... - I guder!
Okay. Sådan. Så er det gjort.
Fortæl, hvad du kan se.
Jeg kan se armeringsjernet.
Og det stikker ud af en rødbrun masse.
- Det er leveren. Tag sårhagen. - Okay.
- Jeg har dem. - Gør klar til at trække den ud af leveren.
Hav kompresset klar. Det kommer til bløde kraftigt.
Jeg har brug for hjælp. Hold den.
Okay. Kig ikke, okay?
Hold den der. Okay, jeg er klar.
Okay.
Træk så.
Den er ude.
Okay. Tag kompresset.
- Blødningen stopper ikke. - Brug mere kompres.
Okay, blødningen er standset.
Brug hæftemaskinen til at lukke såret.
Okay.
Undskyld.
Okay.
Det var det.
Kom tilbage med ham.
Vi ses snart.
Hvem er faren?
Jeg troede ikke, du ville vide det.
At det ikke var vigtigt.
Det er det heller ikke.
Men vi kan ikke fortælle hende, at det ikke er mig.
Lov mig det.
Det lover jeg.
Hun forguder dig. Hun ville blive knust.
Far! Mor!
Nathalie viste mig en slange!
Det var en larve.
Han sagde, den bliver til en smuk natsværmer.
Jeg vil ikke træffe ham igen.
Tak.
Jeg vil gøre alt for dig.
Det ved du godt, ikke?
Hold ud. Det går fint.
Hold ud.
Det er bare blod. Bare blod.
- Mike! - Kevin!
Hold ud. Jeg får dig op igen.
Hold ud. Er du okay? Jeg har dig.
Hvad fanden er det?
Hvad er det? Kevin?
- Hvad sker der? - Fandens også!
Kevin!
Fandens! Mike!
Åh, nej!
Okay...
Kevin!
- Jeg får dig væk herfra! - De kravler ind i mig.
Få dem væk, Kevin!
Jeg får dig væk herfra. Det gør jeg.
Jeg er for tung, Kevin.
Vil du også dø? Du må hen til Eve.
Af sted!
Jeg beklager. Virkelig.
Hvad som helst.
Tekster af: Pia C. Hvid